ВИВА, САПАТА! (1952)
Град Мексико - 1909 г.
В Капитолия е пристигнала индианска делегация от щата Морелос,
за да се срещне с президента Порфирио Диас.
Кога ще си намериш истински нож?
Вземи си го.
Къде е списъкът? - Ето го.
Добро утро, деца мои.
Хайде, приближете се. Приближете се.
Списъкът с имената им, г-н президент.
И така, деца мои, какво ви води насам?
Е, някой трябва да ми каже. Сигурно сте дошли за нещо.
Да, г-н президент, дошли сме за нещо.
Хайде, ти. Ти ми кажи.
Знаете ли онова поле?
Полето с бялата скала по средата, на юг от Анененкуилко?
Г-н президент, нашата делегация...
Те ни отнеха земята. - Кой ви я е отнел?
Деца мои, когато отправяте обвинения, трябва да разполагате с факти.
Кой ви е отнел земята? - Онзи с огромното имение.
Стана по-голямо и от кралство. - Заграбиха цялата равнина.
Оставиха ни само чукарите. - Едно зърно не можеш да посееш.
Точно така. - Опънаха телена ограда.
Не можем да изхраним кравите си. А онези три къщи до бялата скала?
Изгориха ги! - Засаждат нивите ни със захарна тръстика.
Имате ли доказателства, че са ваши?
Това поле открай време е собственост на нашето село.
Имаме документ от испанската корона и от Мексиканската република.
Е, ако това е истина, значи нямате проблем. Съдът ще разреши спора ви.
Ще ви изпратя при личния си адвокат.
Но се налага да откриете граничните камъни.
Така ще докажете претенциите си.
Трябват ви доказателства. Факти. Факти!
А сега, деца мои, трябва да се заема с другите си задачи.
Аз съм ваш президент от 34 години. А това не е толкова лесно.
Благодарим ви, г-н президент.
Благодарим ви. - Благодарим ви, г-н президент.
Какво следва?
Не можем да докажем границите, г-н президент.
Земята ни е заградена и я охраняват.
Сега там засаждат захарна тръстика.
Съдът ще разреши... - Ако позволите...
Съдът ли?
Знаете ли някое дело за земя да е било решено в полза на селяните?
Твоята земя отнета ли е?
Заграбиха земята на баща ми, г-н президент.
Деца мои, аз съм ваш покровител. И съм от вашата кръв.
Но повярвайте ми, за тези неща се изисква търпение.
Г-н президент, ние месим хляба си от зърно, не от търпение.
То няма да ни помогне срещу пушките и бодливата тел.
Трябва да ни упълномощите
да преминем оградата.
Нямам право да упълномощавам.
Нали ни посъветвахте! - Аз мога само да съветвам.
Разбира се, г-н президент, ще послушаме съвета ви.
Благодарим ви. Ако позволите...
Ти!
Да, г-н президент? - Как се казваш?
Сапата. - Как?
Емилиано Сапата.
Минавайте.
Благодаря, синко.
За мен е удоволствие, отче.
Елате насам! Елате насам.
Тук! Тук, тук!
Тук!
Назад! Назад!
Онзи на белия кон! Него трябва да заловим!
Това е той, онзи на белия кон. Tой е, хайде!
Сапата! Емилиано Сапата!
Емилиано Сапата!
Сапата! Емилиано Сапата!
Сапата? Емилиано Сапата?
Глупак, идва насам.
Кой ли е? - Чужденец. Виж му дрехите.
Да го убия ли? - Не.
Стреляй пред него. - Внимавай да не го убиеш.
Ако искам да улуча, ще улуча. Ако искам да пропусна, ще пропусна.
Един вече умря от твоя майсторлък.
Сапата! Емилиано Сапата!
По-глупав е, отколкото мислех. Все още идва насам.
Той е луд. Лошо е да се убиват луди хора.
Да опитам ли по-наблизо? - Колко по-наблизо?
Може да носи съобщение. - Сигурно е капан.
Защо не го убием? Така ще е по-лесно.
Колко му е? Едно куршумче... - Не!
Какво искаш? - Да се видя с Емилиано Сапата.
Не е тук.
Изпращат ме приятелите му. - Кои приятели?
Хора от селото. - Не е тук.
Не нося оръжие.
Какво е това? - Пишеща машина.
Оръжие на ума. - Каза, че не носиш оръжие.
Да не си посмял да я счупиш! Пусни я! Пусни я!
Не.
Пусни я.
Ти си Емилиано Сапата.
Изпраща ме Мадеро, водачът на борбата срещу Диас.
Дайте ми малко вода.
Защо си дошъл при мен? - Дайте ми малко вода и ще ви кажа.
Фернандо Агире.
Пабло Гомес.
Искам да говоря с теб. - Говори.
Искам да ме чуеш. - Хайде, говори.
"Деспотизмът на Порфирио Диас е непоносим.
Вече 34 години той управлява като безмилостен тиранин."
Е, Бланко. Потърпи малко. - Слушай.
"Смисълът на демокрацията отдавна е забравен.
Изборите са фарс. Народът няма право на глас.
Страната се управлява само от един човек и от онези, които изпълняват заповедите му."
Кой го е писал? - Франсиско Мадеро.
"Ако искаме да върнем на Мексико свободата и демокрацията,
трябва да се обединим и да свалим тиранина."
Кой е Мадеро? - Водачът на борбата срещу Диас.
Къде е? - В Съединените щати, в Тексас.
Чудесно място за борба срещу Диас. - Оттам ръководеше подготовката.
Сега е готов за действия.
Изпрати мнозина като мен да издирят водачите на съпротивата в Мексико.
Аз съм пратеникът за щата Морелос.
Внимателно. Вятърът донесе миризма на кобила и е възбуден.
Аз също.
Хората ми казваха... - Не се води по хорските приказки.
Хей! Хей, ти!
Ела, хапни. - Отиди да хапнеш.
Мадеро? - Да, помниш ли?
Веднъж ти четох за него.
Обеща да ме научиш да чета. - Ще те науча. Ще те науча!
Да изслушаме този човек за Мадеро. Mоже да носи писмо.
Всеки може да го напише. Искам да го видя с очите си.
Тогава отиди и говори с него. - Не мога.
Защо не? - Не сега.
Знам защо.
Открий Мадеро, отиди при него и виж що за човек е.
Аз? Но той е в Тексас! - Tогава отиди в Тексас.
Далече ли е това? - Кой знае? Отиди и виж.
Никога не съм излизал от щата. - Сега ще ти се наложи.
Искам да го видиш и да прецениш дали можем да му се доверим.
Харесва ми лицето му.
Но е само на картинка.
Добре, кога искаш да тръгна? - Сега.
Сега? - Веднага. Стягай се.
Ако ти вдъхне доверие, разкажи му за нашите неволи.
И му кажи, че ще го признаем за водач срещу Диас.
Къде отива? - Какво?
Къде отива? - Не знам. He ми каза.
Сега пък и този. Къде тръгна? - Не знам. He ми каза.
Какво му стана? - Жена, какво друго?
А ти къде отиваш? - Къде другаде?
Ами тя? - Може сама да се грижи за себе си.
Тук цари пълен хаос.
Полиция.
Хосефа, трябва да поговорим!
Полицията те издирва. - Рискувах живота си, за да дойда.
Кога мога да говоря с баща ти? - За какво?
Ще поискам ръката ти. - Не, не го прави.
Защо не? - Просто не го прави.
Не ме ли харесваш? - Не е това.
Но няма да харесвам себе си, ако се омъжа за теб. - Какво имаш предвид?
Нямам намерение да те пера в канавките
и да меся питки като индианките.
Кой ти каза това?
Баща ми. - Майка ми е от рода Саласар.
А Сапата са били вождове, когато дядо ти още е живял в пещера.
Винаги помни това.
Е, вече не сте вождове. Нямате нито земя, нито пари.
А утре може да осъмнеш и в затвора. - По-тихо!
Дон Насио де ла Торе ми предложи важен пост.
Дон Насио де ла Торе не би назначил някой, който е преследван от закона.
Ако приема, ще ми уреди помилването.
Защо му е на дон Насио някой като теб? Защо?
Очевидно не знаеш, но аз съм най-добрият познавач на коне в щата.
Единствено ти не го знаеш.
Бях с него много години и съм купил всеки кон в конюшната му.
Ако аз не помогна на дон Насио да купи някой кон,
по-късно откриват, че е с пет крака.
Надута маймуна.
Нали знаеш, че мога да те взема и насила, сега?
Насила?
Няма да те спра.
Защото не бих могла да ти попреча.
Но рано или късно ти ще заспиш. - И тогава?
Рано или късно ще заспиш.
Не би го сторила. Такова почтено момиче...
Ще го направя. Защото съм почтено момиче.
А почтените момичета търсят спокоен живот.
Без изненади. За предпочитане с богат мъж.
Не говориш сериозно.
Напротив.
Върни се, когато можеш да ми го предложиш. Сега ще те пусне. Недей да викаш.
Полицията е по петите му. Пусни я.
Харесва ми. - Така ли?
Всъщност е ужасен човек. Беглец и престъпник.
Аз също го харесвам.
Търкай. Търкай по-здраво.
Мързеливци. Обедът е готов.
Ако този е най-добрият, къде са останалите?
Другите тук ли са? - Мързеливци.
Ако не крадат, спят. Ако не дремят, са пияни.
Да видим другите. - Но обедът е сервиран.
Ще почака.
Хей, хей!
Точно за това говорех! - Какво има?
Краде! Дори от храната на конете.
Крадат всичко!
Стига, Емилиано! Спри!
Хванете го!
Дръжте го!
Изведете го!
Разкарайте се!
Когато уредих помилването ти, ти ми обеща.
Не ме карай сега да съжалявам. - Знам.
Казах ти, че насилието не помага.
Тогава той защо го използва? - Изпълнен си с толкова гняв!
Момчето беше гладно. - Успокой се, успокой се.
Сега, виж, Емилиано.
Ти си умен и способен, можеш много да се издигнеш
да имаш пари и земя, да те уважават.
Ти ми каза, че това е, което искаш. Е, искаш ли го, или не?
Момчето беше гладно! - Можеш ли да разрешиш всичко?
Не можеш да решиш проблемите на целия свят.
Благодаря. - Ако беше видял как го пльосна.
Да ви се намира една пура?
Имаш почитатели. - Индианците.
Най-цивилизованото ти качество е вкусът ти към хубавия тютюн.
Ето какво ще ти предпиша, Емилиано.
Ти се нуждаеш от тази жена.
Говори ли с бащата на Хосефа? - Не.
Е, защо не? - Той не ме харесва, а и аз него също.
Налага се да намериш общ език,
ако искаш бизнесът да върви.
Виж, Емилиано. Сега имаш добра работа, дрехи...
Отиди при сеньор Еспехо, кажи му, че съм ти шеф. Сдобри се с него.
И недей да забравяш, че президента е заградил името ти в кръгче.
Трябва да си изряден.
По-добре започни да се упражняваш. Отиди и му се извини.
Хайде, върви.
Моите извинения. - Приети са. Приети са.
Как беше?
Познаваш ли ги? - Един приятел. Беше в странство.
Ей, виж.
Какво е това? - Тексас.
Здрасти.
Той пита за теб, Емилиано. - Иска да му се обадиш.
Ако притиснем здраво от север на юг, Диас ще се катурне като стар бик.
Времето наближава. - Как така Мадеро не е в затвора?
Там закрилят политическите бежанци. - Защо?
Защото има демокрация. - Ние също сме демокрация и виж.
Да, но там... - Ще ти обясня.
И там правителството управлява, но със съгласие.
По волята на народа. - Tочно така.
Президентът им е избран от народа.
Тук също има президент, но без съгласие.
Някой да ви е питал дали искате Диас? - Никой не ме е питал нищо.
Е... - А ти какво търсиш тук?
Мадеро го изпрати.
Той иска отговор. - Кажи му да си намери друг водач.
Не му ли вярваш? - Да.
Е? - Кажи му да си намери друг.
Както желаеш. - Аз си имам свой живот.
Не искам да бъда съвестта на света, не искам да съм съвест на никого.
Както желаеш.
Насенте, какво се е случило? - Отдръпнете се от арестанта!
Насенте, защо те отвеждат? Хей, Насенте.
Той не може да говори, Емилиано.
Насенте, ето.
Какво е направил? - Той е един от най-лудите хора, които съм виждал.
Добре, но какво е направил? - Все нещо е объркал.
Какво ще правите с него?
Мисля, че е по-добре да го пуснете.
Пуснете го!
Трябваше да срежеш въжето без много приказки.
Промъкна се, за да сее царевица.
Баща ми прави същото. Още си мисли, че земята е негова.
Инат. Tова си ти.
Не, не е инат. Земята е като жената.
Живял ли си с нея цял живот, трудно ти е да я загубиш.
Той разбира.
Емилиано, не можах да го настигна...
Съжалявам, създадохме ви проблеми. - Сега ще погнат вас.
Можете да се скриете у дома. - Ще се погрижа за коня ви.
Благодаря.
Споменахте дон Насио? - Дон Насио е мой шеф.
Той ми обеща да ме направи заможен човек.
Базирайки се на това, реших да поискам ръката на дъщеря ви.
Не си мислете, че не съм поласкан от честта, която ми оказвате,
като ми предлагате да поемете грижата за дъщеря ми.
Човек не може ли да получи чаша студена вода?
Върви, върви!
Но не е необходимо да го обмислям дълго,
преди да ви отговоря ясно: "Не!"
Отговорът е: "Не!"
Какво не харесвате у мен? - Има една поговорка:
"Макар всички да сме замесени от глина, гърнето не е ваза."
Какво не харесвате у мен? - Щом настоявате, ще ви кажа.
Вие сте земеделец без земя.
Благородник без пари. Заможен човек без състояние.
Побойник, пияница и скандалджия. Ето това сте вие.
Въпреки, че нямам нищо лично против вас,
мога да видя някой страни, които е желателно да се обмислят.
Но дъщеря ми...
Нямам наерение да я видя как клечи на голата земя
и меси питки като индианките.
Какво правите?
Намерете й някой търговец. Мухлясъл и прояден от молците, като вас.
Нека стане кралица в бакалия и да си вее с квитанциите.
Добре, доведете го долу. Доведете го тук!
Освободете пътя.
Този човек е престъпник.
Така ставате съучастници.
Какво сте намислили?
Г-н капитан, искаме да осуетим
опит за бягство на арестанта. Защото ако опита,
вие ще бъдете принуден да го застреляте в гръб. Не е ли така?
Престъпвате закона. - Не, само помагаме на закона,
като охраняваме арестанта.
Сапата. Жицата. - Какво имаш предвид?
Телеграфната жица. Срежи я преди да я е използвал.
Не я пипай! Tова е бунт.
Емилиано? - Режи.
Няма ли муниции? - Няма муниции.
Какво откри? - Униформи и одеяла.
Няма ли муниции? - Няма муниции.
Емилиано, ела тук. Виж какво намерих.
Муниции? - Не, динамит.
Много кутии, само динамит. - Муниции?
Не, барут и динамит. - Колко?
Пленти, виж. - Какво мислиш?
Има само един изход. Ще използваме каквото имаме.
Има ли нещо? - Няколко жени.
Харесваше ми, когато стреляха. - Може би Сапата е свършил мунициите.
Аз не бих разчитал на това. - Оттеглили са се. Вижте там, сър
Продавачки. Като продадат стоката, ще си отидат.
Нямам вяра на индианци. - От вчера няма и следа от Сапата.
Изпратете разнунавач. - Капитане! Г-н капитан.
Какво правите тук? - Ще си купите ли яйца?
Разкарайте се от портата!
Струпайте кошниците. - Разкарайте се!
Струпайте ги. Бързо. - Махнете се или ще стрелям!
Върви да махнеш кошниците. Бързо.
Огън!
Емилиано! Помниш ли картечницата, с която ни обстрелваха на хълма?
Да. - Това момче и брат му
се промъкнали и я изтеглили с ласо. Виж го колко е голям.
Ти ли направи това? - Разбира се. Донесете картечницата!
Оставете картечницата.
Ти ли го направи?
А къде е брат ти?
Убиха го.
Ще го наградим. - Хей, хей. Емилиано, вземи.
Ето.
Искаш ли това прасе?
Е, какво? Избери си нещо.
Само не коня ми.
Хубав кон е.
Казва, че точно затова го иска.
Твой е.
А този какво е направил? - Сега ще разберем.
Дон Емилиано, приятелю,
тук съм, за да ви представя на пратениците на великия освободител
Франсиско Мадеро. Господа.
Господа, тук е. Открих го.
Емилиано Сапата, стар мой познат.
Мисля, че се познаваме.
Моите поздравления, генерал Сапата.
Прочети го.
Прочети го! - "До Емилиано Сапата:
Аз, Франсиско Мадеро, от името на армията и народа,
ви произвеждам в чин генерал."
Хей, братко. - "Наближава денят,
когато ще се прегърнем, приятелю. Да живее Мексико."
Подписал го е собственоръчно.
За моето семейство ще бъде чест...
Сега ще те накичим като истински генерал.
За мен и семейството ми...
Откъде си ги отмъкнал? - От един генерал, откъде другаде?
Генерале.
За съпругата ми, дъщеря ми и мен, би било голяма чест...
Подарък.
Момчета! Генерал Сапата!
Вземете тази, моля. По-хубава е.
Само си губи времето.
Трябваше да я открадне по-рано. - Ама сега ще отмъкне и парите на баща й.
Струва ли си?
Имал съм стотина жени, които сега не ща и да погледна.
А той още гони тази. Умът ми не го побира.
Мислеше ли си за мен?
Казват, че най-добрият щит за войника е сърцето на любимата му.
А?
Има една поговорка: "По дрехите посрещат, по ума изпращат."
Маймуната и в коприна да я облечеш, пак си остава маймуна.
Но ако любовта и красотата влязат в дома ти,
те носят светлина.
Минаха близо два часа. - Знам, призлява ми.
Тия хора така уреждат годежите си.
Извинявай.
Вярваш ли в поговорката, че неомъжената девойка е като новоизлюпеното яйце и необяздения кон?
Вярвам, че мъжът е огънят, а жената - горивото.
Красивата девойка си е сгодена по рождение.
Защо не се дръпнете от прозореца? Нека влезе малко въздух.
И разкарайте този кон от тук!
Хайде!
Най-хубавият кон, който съм имал.
Хосефа, нека се поразходим из градината, може да има ветрец.
Разходка? - Сами?
Бий кучето, да поумнее.
Мислиш ли, че от три жени и една гъска става пазар?
Вярвам, че любовта се купува само с любов.
А който си намери хубава жена, приживе отива в рая.
Само любов не храни. Чаша шоколад?
В слабото тяло и душата вехне. - Емилиано!
Емили...
Любовта на мъжа минава през стомаха.
Алисия, да донесем шоколад, а?
Емилиано. - Какво?
Диас е избягал. Напуснал е страната.
Вива Сапата! Вива Сапата!
Истина ли е? - Истина е.
Хосефа, борбата свърши.
Хосефа! Хосефа! - Mамо, замълчи.
Борбата свърши.